Tapan sen luultavasti tuolla tiheikössä.
Mene sinä tuonne ylemmäs, eversti. Voit ampua sen, jos se karkaa meiltä.
Ammu se.
Ammu se, helvetti soikoon!
Ammu se!
- Mitä tapahtui? - En tiedä.
- Miten niin et tiedä? - Ase ei lauennut.
Oliko tämä ensimmäinen kerta?
Tuo on tohtori Hawthornen ase.
Vaihdoitteko te aseita?
Lähditkö taisteluun testaamatta asettasi?
Nyrkkeilijöillä on eräs sanonta:
"Jokaisella on suunnitelma, kunnes heihin osuu."
Sinuun osui juuri. Se, nousetko ylös...
...riippuu sinusta.
He sanovat lähtevänsä, koska tänne ei kannata jäädä.
Ne eivät ole leijonia. Ne ovat Aave ja Pimeys.
Masait eivät nähneet leijonaa vaan kuoleman.
He tiesivät, ettei mikään verimäärä -
- sammuttaisi näiden demonienjanoa.
Remington nauroi meille ja sanoi, että ne ovat vain leijonia.
Täällä eivät haise enää taudit eikä veri.
Ne eivät enää houkuttele leijonia.
Pitäkää tämä portti lukittuna aamuun asti.
Pitäkää nuotiot palamassa. Onko teillä kysyttävää?
Eikö teillä ole kysyttävää?
Nukkukaa te kaksi visusti teltoissanne.
Missä te kaksi nukutte?
Me valvomme koko yön vanhassa sairaalassa, vai mitä, eversti?
Voin vakuuttaa, että tuoreen veren tuoksu -
- Tekee siitä vastustamattoman syötin.
Yritä ajatella jotain muuta.
- Oletko ikinä epäonnistunut? - Vain elämässäni.
Se ansa siellä vaunussa... Oliko se sinun ideasi?
- Oli. - Erinomainen ajatus.
- Käytin kerran samanlaista loukkua. - Sinun omasi tietysti toimi.
Ei, itse asiassa ei toiminut, mutta se oli silti hyvä idea.
Avaa lukko, Johnny.
- Emme saa lähteä! - Tuo on minun sairaalani!
- Emme saa lähteä! - Päästä irti, Samuel.
Pian nyt!
Jonkun meistä on oltava urhea.
Siitä olisi tullut kaunis silta. Hassua, etten huomannut sitä aiemmin.
Minulla taisi olla muuta mietittävää.
En yleensä arvosta tuollaisia, mutta...
Nousin aamulla ylös ja... Se on niin kaunis muodoiltaan.
Maisema on niin upea.
Sinuun osui juuri.
Niin.
Se, nousetko ylös, riippuu sinusta.
Ne ovat vain leijonia.
Niin, ne ovat vain leijonia.
Näin tuoreita jälkiä, jotka johtavat tuohon suuntaan.
Meihin molempiin on tainnut osua.
Lähdetään niiden perään.
Kotikaupungissani asui eräs riiviö.
Hän kiusasi kaikkia. Mutta ongelmana ei ollut hän.
Hänen veljensä oli vielä pahempi. Hänkään ei ollut ongelma.
Jompikumpi oli aina vankilassa. He olivat ongelma vasta yhdessä.
Yksinään he olivat vain riiviöitä mutta yhdessä...
- He olivat tappajia. - Mitä heille tapahtui?
Minä kasvoin isommaksi.
Voi luoja.
Hyvä jumala.
Leijonat eivät tee tällaista.
Leijonilla ei ole tällaisia pesiä.
Ne tappavat huvin vuoksi.
Ne aistivat, että olemme käyneet täällä.
- Ne ovat siellä molemmat. - Niin ovat.
- Oletko ikinä käyttänyt machania? - Mitä?
- Machania. - Onko se taas jotain Intian oppeja?
Ne tottuivat jo siihen, että väijyn puussa.
Voisimme pystyttää tämän aukiolle.
En ole varma mittakaavasta.
- Se on ehkä pieni meille kahdelle. - Ei ole.
Minä en sinne tule. Saat kiivetä sinne yksin.
Olisin siis syöttinä yksin.
Minä olen jossain puussa liian kaukana auttamaan.
Pystytkö pitämään pelkosi kurissa?
Minun on kai pakko.
Leijonat inhoavat paviaanin ääntä.
Teemme mitä vain, jotta illastasi tulisi mukava.
Ota tämä.
Voit tarvita sitä.
Leijonilla on nyt oiva tilaisuus tappaa sinut.
Onnea.
Montako arvelet kokemustesi perusteella niiden tappaneen?
Enemmän kuin yksikään muu leijona.
Sata miestä, ehkä enemmän.
Arvaa mitä. Uskon tämän onnistuvan.
- Miksi? - Uskon niiden jahtaavan sinua.
- Ai niin, hauskaa joulua. - Mitä?
Nyt on joulukuu.
Anteeksi, mutta mitä ihmettä te hekotatte?
Se on nyt kuin ne riiviöt.
Se on ensimmäistä kertaa yksin, ja sitä pelottaa.
Minusta tuntuu, ettei se pelkää ainakaan minua.
Mahdammeko me muistaa tämän?
Rakastan Afrikkaa. En voisi ikinä unohtaa sitä.
Olet vielä nuori, Johnny.
Sanot aina kullakin hetkellä:
"Tämän muistan ikuisesti, aivan varmasti."
"En ikinä unohda tätä auringonnousua, tätä jahtia..."
"... tätä tunnetta. " Mutta sitten...
Se kaikki unohtuu.
Toivottavasti se säilyy täällä.
Juodaan toinen malja. Muistille.
Muistille.
Halusin muistaa, miten rakensimme rautatietä, rautakäärmettä.
Olin niin innoissani. En enää käsitä miksi.
Tiedän, miksi halusin rakentaa sillan.
Vielä tärkeämpi olisi ollut eräs toinen muisto:
Nähdä poikani syntymä.
Halusin yhdistää maailmoja, mutta nyt...
Minun elämäni suunta määräytyi, kun joku keksi ruudin.
Se vei minut kiertämään maailmaa.
Minun rakkain muistoni olisi ollut...
...menettämäni perhe.
Kuule, Charles...
Olet hilpeä veikko, kun sinuun tutustuu näin paremmin.
Minun olisi pitänyt varoittaa sinua. Hyvää yötä.
Johnny...
Kun tapaat poikasi, nosta hänet korkeuksiin.
Anteeksi.
Haluaisin tavata John Pattersonin.
Kertoisitteko, että hänen vaimonsa... perheensä on täällä?
Anteeksi.
Hei! Hei, rakas!
Ei.
- Hei. - Helena!
- Minä näen sinut! - Mene takaisin!
Ei! Mene takaisin!
- Mene takaisin! - Hei!
Charles...
Hyvä luoja.
Charles!
John!
Minne sinä kuvittelet meneväsi?
Minä hoidan tämän asian.
Kumarru! Kumarru, John!
Kumarru!
John!
Eversti Patterson?
Nimeni on Nigel Bransford. Tulin Angus Starlingin tilalle.
On kunnia tavata teidät.
Leijonantappaja. Olisinpa ollut paikalla.
- Älä toivo sitä. - John.
- Anteeksi. Sinulle tuli vieras. - Lapseniko?
Tervetuloa Tsavoon, Nigel.
Patterson nosti poikansa korkeuksiin.
Väki palasi. Patterson teki sillan valmiiksi.
Väki lähti jälleen pois.
Jos haluat nähdä nuo leijonat, sinun on matkattava Amerikkaan.
Ne ovat Chicagon Field Museumissa.
Ne pelottavat yhä, jos uskallat katsoa niitä suoraan silmiin.